- Jutro. - Ćao.
- Izgledaš odlično. - Hvala.
- Spreman si? - Hej, rodjen sam spreman.
- Ko to zna bolje od tebe? - Nadam se niko.
Znaš, što je neverovatno, nisam čak ni nervozan.
Upravo si ubacio djubre u moj auto.
Hej, Hant. Danas je veliki dan. Sredi ih.
- Srediću ih. - Računamo na tebe.
Gospodjo Barnjak, ovo lice radi na tome.
- Bog te blagoslovio. - Hvala.
Ako ovo zajebem, ovaj grad je gotov.
- Ali nisi nervozan. - Ne. Nisam.
O, Bože.
Svi ste slabići.
Zato su vas poslali ovde.
Vaši šefovi misle da ste lenji i da nemate samopouzdanja.
Hant, čekaj. Moj stari, na putu u Japan!
- Hej, Hant! - Sledeća stanica - Japan, ortak.
Uzmi taksi.
Baš izgledaš dobro.
Drago mi je da su poslali tebe, a ne nekog idiota iz opštine.
Da. I, Hant, nemoj da jedeš nešto sirovo, a?
- Poželite mi sreću. - Sredi ih.
Na pogrešnom ste mestu.
Tražim Asan Motors.
Asan Motors. Kao kad voziš.
I tako, sednem ja na voz, i evo me ovde.
Taj tip mi kaže: "Uzmi superbrzi voz." Ja sednem na superbrzi...
...I evo me u polju pirinča.
...Jedan kaže: "Tim putem." A drugi: "Idi tuda."
Sad ne znam. Da idem onuda?
Mnogo hvala na svemu. Naučio sam puno.
Bio sam loš direktor. Sada ću da budem dobar.
Moram da izdržavam ženu i troje dece.
Molim vas, pustite da položim.
Nisi spreman.
Ostaćeš još dve sedmice.
Izvinite. Ej, ortak.
Bože. Izvini, nisam hteo da prekidam.
Tražim Asan Motors.
Da li neko zna gde je? Zaista sam se izgubio.
Nemam pojma gde sam. Još uvek sam u Japanu?
- Mora da tražite upravnu zgradu. - Da.
Na krivom ste mestu.
Dobro, gde je pravo mesto?
Jedan blok dalje.
U, pogodite ko je jutros ustao na levu nogu.
- Lepe trake. - To su trake stida!
Ja bih ih okrenuo naopako da sam na tvom mestu. Hvala.
Izvinite, imate malo pljuvačke tu... Na ustima.
Obrište drugi... Na drugoj strani...
Hvala mnogo.
Kako je, momci.
Ili, kako se kod vas kaže...
...Hant Stivenson...
U redu. Hej, gde da stavim ekran. Doneo sam ekran sa sobom.
Au! Samo da spustim ovo.
U stvari mi i ne treba, nakon što sam ga vukao 14000 milja.
Ne brinite.
Lud sam za vašom zemljom. Mislim, obožavam je.
Moj otac je bio ovde u vojsci, verovatno oko 1940...
Sami ste ovo uredili? Jer, zaista deluje lepo.
Ima... Ima pravu istočnjačku amosferu.
- Govorite engleski? Samo pitam. - Svi govorimo engleski, nastavite.
Mogli bi i da počnemo, znam da imate...
...dug dan... pred vama.
Gde su svetla?
Bože. Dobro, idemo.
Ovo je Hedlivil.
Ovo je fabrika. Tu je već 35 godina.
Zatvorena je pre devet meseci,
ali su pre dve godine nabavljene nove mašine. U odličnom je stanju.
Au, kako je ovo dospelo ovde? Bože! Ups!
To je Hejzel Lokvoš.
Njen sektor je uspeo da izbaci preko...
...sto hiljada automobila u jednoj godini.
Mislim da je ovde ključna reč "izbaci".
Izbaciti. U redu.
Ovo je... ovo...
Možete li da upalite svetla?
Slušajte, ovako stoje stvari.
Pre dve godine, fabrika donjeg veša u Hedlivilu je zatvorena.
Loše, jer ste tamo mogli da kupite jeftin donji veš,
i to kvalitetan, ne onaj, znate, gde guma izadje i žulja vas po zadnjici.
Posle toga je ostala samo fabrika automobila.
Svi u gradu su tako radili u fabrici automobila.
Svi su, na neki način, živeli od te fabrike.
Ti ljudi su teško radili.
Onda je fabrika zatvorena.
Ako dodjete i otvorite fabriku, ti ljudi će za vas da rade još više.
Kažem vam, to je divan grad, i to su divni ljudi,
i ja sam spreman da uradim sve da taj grad postavim na svoje noge.
To je moja priča. Siguran sam da imate mnogo pitanja.
Pa, raspalite.
Znam da niko ne želi da bude prvi jer mu se svi smeju. Ne brinite.
Hajde.
U redu.
Eno ga! Zdravo, tata!
Odri!
Svraćala sam do tvoje kuće svaki dan i hranila ti ribice, i...
Evo ti tvoja pošta.
O, Bože. Dušo, molim te, pokušavam da vozim.
- Nedostajala si mi. - Da, vidim.
Ne, ozbiljno, zaista si mi nedostajala.
- Zaista? - Da.
To je lepo.
- Hej, zatvorili su piceriju. - Da, juče.
A sledeće sedmice brijačnica, prodavnica ploča.
Prodaju se jedino teretne prikolice.
Mnogo ljudi se seli.
Ne govoriš ništa o Japancima. Kako je prošlo?
Sećaš se kad sam upoznao tvog oca? Pojurio me je brusilicom?
- Da. - Ovo je bilo gore.
Trebalo je da pošalju nekog drugog.
Gospodin Daglas? Hant Stivenson. Radio sam za vas, sećate se?
Čuo sam da ste sada upravnik postrojenja. Čestitam.
Zaista sam voleo da radim za vas kad ste bili ovde.
Da. Hej, kako je gospodja Daglas?
Tako znači, niste u kontaktu, a?
O... Pustinjak, ah?
Da. Pa, da vam kažem zašto zovem?
Ramišljam o tome da se preselim.
I tako sam...
Da, znači... preko lokalnog sindikata tamo gore, a?
Dobro. Hej, kako vam je pas, Rasti? Mali, živahni...
Pregazio ga parni valjak, a?
Hant Stivenson, da. Ne, Stivenson.
Da, poznajete me.
Bili smo zajedno u zabavištu.
Ne, ne vi i ja, ja i vaš rodjak, Hektor.
Stalno vas je spominjao pre poslepodnevnog spavanja.
Tako je.
Slušaj, Ed, evo zašto zovem. Nadglednik sam ovde u Hedlivilu.
Čuo sam da vam trebaju ljudi u fabrici u Galvestonu.
Hej, mogu da sednem u auto i budem tamo za 29 sati.
Hajde, Hant, zaboravi.
Uradio si najbolje što si mogao. Stvarno jesi.
Gledajte. Momci, pogledajte. Vidite ko dolazi.
Heder Distefano!
- Ko je taj tip? - Što? Dopada ti se?
Ne, ma kakvi!
- Zdravo, momci. - Zdravo, Heder.
- Zdravo, Hant. - Zdravo, Heder.
- Bože, Hant, pozdravlja te? - Uvek me pozdravlja.
Svidjam joj se.
U srednjoj školi sam držao njenu sliku u mom ormariću.
Ja sam držao jednu u gaćama.
Premestili smo mnoge proizvode.
Kad ljudi nemaju para, ne kupuju meso.
Grickalice ovde, biskviti tamo dole.
- Gde deca mogu da ih vide. - Shvatam.
Hant!
Srce, znaš da volim tvoje društvo, ali...
...misliš li zaista da je dobra ideja da me pratiš ceo dan?
Možemo li da popričamo o tome uz čašu mleka?
Hant, dolazi! Ovo je sjajno, Ne mogu da verujem. Dodji!
- Moja jaja. - Tvoja jaja?
- U redu si? - Da. Sjajne vesti! Uspeo si!
Jesam? Odlično! Šta sam uradio?
- Dolaze, sledeće sedmice. - Ko?
DOBRO DOŠLI U AMERIKU
Dečaci!
Hoćete da donesem vatrogasni šmrk?
Poredjajte se i budite spremni da se naklonite.
ASAN MOTORS BROJ 1 U NAŠIM SRCIMA
POZORIŠTE RIVOLI
Dobro došli.
Pozdravi Hedlivila.
Ja sam gradonačelnik, Konrad Zvort.
Izvinite. To se uvek desi kad ime izgovorim prebrzo.
Ovuda, molim.
Hvala vam na ovoj iznenadjujućoj dobrodošlici.
Imamo mnogo planova.
Žao mi je, nisam dobar govornik kao čovek koga ste poslali nama.
- Gde je gospodin Stivenson? - Tamo.
Prezentacija gospodina Stivensona je umnogome razlog našeg dolaska.
Ima li koga?
- A, gospodine Stevenson. - Kako ste?
Bilo je otvoreno, rekli ste, u dva sata.
Ja sam Takahara Kazihiro, Direktor korporativne uprave.
Hvala.
Ima li kakvih Subarua ili Suzukija? Ne, u redu, u djubre.
Sad znam. Pokušavam da se setim odakle znam ovog tipa: Iz Tokija.
Je li tako? Video sam te u Tokiju. Urlao si i penio na usta.
Da, sećam se.
Šta je ono bilo? Ludeli ste.
- Obuka za menadžere. - Za one koji nisu uspešni.
- Gospodine Stivenson. - Da.
Hteli bi da vam ponudimo novi posao.
Voleli bismo da budete veza sa zaposlenima.
Zezate me? To je sjajno!
Ovo je brošura sa radnim pravilima naše kompanije.
Vi treba da je predstavite vašim kolegama radnicima.
Zašto jednostavno ne nastavimo kao pre? Lšlo nam je dobro.
- Ako vam je išlo dobro, zašto...? - Izložite naše ideje.
Nemojte da na vas utiče to što vam dajemo direktorsku posao
uz veliku povišicu.
Ne... Zašto bi?
Nemojte... Ne, to neće uticati na mene. Ovo je sjajno.
- Naravno, ako se fabrika otvori. - Da. Ja sam to već predpostavio.
Mi nismo.
Možemo li da računamo na vas?
Momci...
...Da li je žablje dupe vodootporno?
Da, mi mislimo da jeste.
Rad! Rad! Rad!
Znam. Znam da želite da radite.
Ali, molim vas, dajte da se pozabavimo uslovima zapošljavanja.
Malo pažnje, molim vas.
Hoćete li da sednete? Svi sedite.
Zovem se Krandal. Sindikat me je poslao jer smo zabrinuti za vas.
Kada počnete da radite bez ugovora, više niste u sindikatu.
To znači čitav niz novih pravila.
Početna plata je samo 8 dolara i 75 na sat.
- Dobijali smo 11.50 dolara! - Nismo dobijali ništa!
- Hoću da radim! - Dobro, radi uz ugovor.
Misliš da će nam ga dati?
- Mislim da će... - Čekaj! Ne pitam tebe.
Tajm-aut. Ne pitam tebe.
Ti ne živiš ovde. Izgleda da imaš posao.
Pitam Hanta. On je jedan od nas. On ih zna.
Šta ti misliš, Hant?
Hant! Hant! Hant!
Ja mislim, em...
Mislim, er...
Ko se seća one srednjoškolske košarkaške utakmice u Picburgu?
Sećate se onog beka koji je igrao za Ruzvelt, Brikhausa?
Zabijao je 37 poena po utakmici.
A, ako se sećate, ja sam naš najbolji igrač u odbrani.
Bilo kako bilo, trener je na njega postavio trojicu drugih.
Menjao je njih trojicu. Mene nije ubacivao.
U poslednjoj četvrtini, gubimo pet poena, ova trojica svi po 5 ličnih,
a Brikhaus dao 32 koša, ili nešto tako, smešno.
Trener me odvede na stranu, pogleda me u oči i kaže:
"Sad je vreme. Tvoj je, pokrivaj ga."
I, pokrivao sam ga.
Sećate se koliko je dao u četvrtoj četvrtini? Ništa. Nula.
Hoću da kažem, morate da odaberete trenutak.
Gledajte, sretni smo da su Japanci ovde.
Moramo da naučimo kako da igramo s njima. Neka pucaju neko vreme.
Onda ćemo mi da povučemo potez.
Utakmica se, momci, dobija u četvrtoj četvrtini.
- Hej, Hant! - Ej. Reci.
Kad dodje četvrta četvrtina, hoćeš li moći da središ ove kao Brikhausa?
Da!
Da, hoću.
Dozvolite da ja to obavim sa iskusnim pregovaračima.
Hej, Hant, kako ide? Izgledaš super.
- Hej, nisam više na socijalnom. - K'o da ja to ne znam.
Dobro jutro. Dobro došli na prvi dan u Asan Motors.
Dobro došli.
Moramo da gradimo duh, moramo da postanemo tim.
Kao jedan, sa samo jednim ciljem, gde svako misli samo na kompaniju.
Počećemo sa jutarnjim vežbama.
Džek koji skače.
- Počnite! - Ne!
Gospodine Stivenson. Početak nije dobar.
Nisu baš navikli da ustaju ujutru.
Ne krivim ja vas.
Lako ste im vi vodja.
U redu. Sačekajte.
- Hant, pogledaj ove tipove. - Mućaćos.
- Mislim da treba da uradimo ovo. - Sranje, čoveče.
- Hajde. Što da ne? - Nikad ne vežbamo.
Ovo je kao prvi dan u školi. Ako nosiš traperice, u nevolji si.
Do oktobra, nije ih briga ako nosiš samo gaće. Što si ti uradio par puta.
Samo jednom, u redu. Radite ovo par dana, a onda će da zaborave na to.
Pačji skok.
- Pačji skok. - U redu.
Zavrtanje kolenom.
Hej, nemoj da...
- Hej! - Žao mi je, nema muzike i cigara.
Samo rad.
Ovde, ovde, ovde, ovde!
- Ne ovde, ovde... - U čemu je, dodjavola, razlika?
Jednom sam za sat uradio 75 šasija. Samo nas zamajavaš.
Hej, Hant. Hoćeš li da mi skineš gospodina Mota sa grbače?
- Odbija da nauči pravi... pravil... - Ne zna čak ni da kaže!
Premeštaju nas naokolo. Zašto ne možemo da radimo ono što znamo?
Svako treba da nauči svaki posao, onda smo tim. Niko nije poseban.
A, da. Shvatam problem. Dodji.
Vidiš, ovako stoje stvari što se toga tiče.
Sad ste u Americi, a amerikanci vole da se osećaju posebnim.
- Čak i on? - Vreme za šamar!
O-o, samo malo. Polako.
- Neka se svi vrate gde im je mesto. - Njemu je mesto u Japanu.
Postoji samo jedan način da se upravlja ovom fabrikom. Samo jedan.
Je li tako? Evo ti tvoj način.
Smiri se, hoćeš? Hoćeš li da se umiriš?
Hoćeš da pustiš to dole?
Defekt.
To je problem za prodavca. Ne može svaki auto da bude savršen.
U Japanu, ako postoji defekt, radnik je postidjen.
Ostaje preko noći da sve popravi. U Japanu, cilj je 0% defekata.
Kako si se onda ti provukao?
- Gusmane, šta je bilo? - Uzeo mi je novine.
Pa šta? Vratićeš ih, je li tako?
To nije u redu. Kaže da ne smemo s novinama u toalet.
Možemo li da dobijemo te novine? Vidiš, ohrabrujemo Gugija da čita.
Hant! Moramo da razgovaramo.
Čekaj, Vili, Usred snam nečeg drugog.
- Zar ti nisam dao slobodno popodne? - To sam i ja mislio, pitao sam te...
- Dajte nam samo čas. - Razgovaramo.
- Zaustavili su me kad sam krenuo. - Ko?
Pirinčana patrola. Kažu, ako odem, to će da se računa protiv mene.
Dete mi danas vadi krajnike, uplašen je.
- Obećao sam da ću da budem tamo. - U redu.
- A, Gugi, čitaš, lepo. I, šta ćemo. - Sačekaj.
Hvala. Razgovaraćemo o ovme kasnije.
- Nema novina. - Da, pa, u redu. Razgovaraćemo.
Idem do uprave, da razgovaram sa broj 1 -sanom.
- Mnogi se žale. - Hej, hej. Idi da vidiš dete.
Američki auto.
Hej, divlja bando!
- Hej, šećerlemo, šta se kuva? - Ne kuvam, kucam.
Dobro, gde ti je šef?
Danas nije dobar dan da se vidi šef.
Razapet je k'o na skeli.
Bez zezanja. Au, to moram da vidim.
- Zdravo, šefe. - A, gospodine Stivenson.
Hej, molim te, zovi me Hant, u redu? Ili Lovac, ako želiš.
- Mogu li da pomognem? - Da, verovatno.
- Šta tvoja porodica misli o Americi? - Nisam pitao.
Kad smo kod toga, a jedva čekam da upoznam tvoju porodicu,
- da li ti je dete ikada operisano? - Molim?
Znaš mog prijatelja Vilija, tipa koji radi dole?
Dete mu vadi krajnike.
Vili bi hteo da bude tamo jer je nekakav super-otac, tako nešto.
- Živi za svoju decu. - Ali posao trpi.
Da porazgovaramo o poslu. Mislim da mogu da pomognem.
Čuo si za to sa 0% defekata?
- Ne? - Ne. Rad, rad, i onda poludiš.
Imao sam rodjaku, Meri Elizabet, otišla iz realnosti, i nije se vratila.
Zbog posla. To će i vama da se desi. Ovo su samo auti, ne neuro-hirurgija.
Vidim šta hoćeš da kažeš.
Hej, eto ti. To smo sredili. Dobro. Rešio sam se jednog tereta.
Hoću da popričamo o još par stvari, i onda ti bežim iz kose,
koja, uzgred rečeno, izgleda odlično, i ne kažem to samo tako.
O, hvala. Moj brat je frizer, i pre nego sam otišao iz Japana...
Da, to je zanimljivo. Dakle, znaš tvog zamenika, Saita?
Taj tip ne radi i ne igra se dobro sa ostalima, ako mene pitaš.
- Šta je ovo? - Alge.
Gospodin Saito nije tipičan Japanac.
Je li? Reći ću ti nešto.
Oterao bih ga. Da sam na tvom mestu, otarasio bih ga se. Napolje.
On je rodjak mog šefa.
Au, to može da bude čupavo, a?
Onda ga samo nateraj da se razvedri, pravi je gnjavator.
Imamo naš način proizvodnje. Neka momci rade ono što najbolje znaju.
- Shvatam šta govoriš. - Sjajno! Kuvamo.
Znaš šta? Ti si tip s kojim mogu da razgovaram.
Kako često?
- Vi ne igrate softbol, je li? - Bejzbol. Ali, čuo sam za softbol.
Igramo trening utakmicu u subotu, hoćete da igrate?
- Kada? - U dva.
- Ako ne budemo zauzeti. - Dobro. Igramo samo u pivo.
- I mi. - A posle pišamo, ko će dalje.
A mi na preciznost.
Kazmonaut.
O, čoveče. Izgledaju k'o Jenkizi. Već ih mrzim.
Gospodine Stivenson.
Kaz-čoveče. Hvataj, ortak.
- Kako je, izgledaš odlično. - Treba nam malo da se zagrejemo.
- Svakako. Lepa rukavica. - Model Haseo Makasaki.
- A. Ja imam model Merv Grifin. - Odlično.
Kakvo je ovo sranje? Momci, igramo.
Ja ću da prekinem ovo sranje.
Idemo. Da vidimo šta možeš.
Hajde, kitu-ubico. Da vidimo udarac.
DOMAĆI - 0 GOSTI - 3
Poslednji ining, Hant. Dva poena za pobedu.
Baze su pokrivene, Hant. Hajde. Raspali. Dva poena, i pobedjujemo.
Tako je. Gledaj loptu, Hant.
- Gledaj loptu. - Udari je od zemlju.
Dodjavola.
U redu! Dva poena, pobedili smo!
Trebalo je da gleda šta se dešava.
- U redu si? - Da.
Dobra utakmica. Bilo je zabavno.
Slušaj, zaista mi je žao.
Nije mu ništa.
Rasturio se po celoj bazi, čoveče.
- Pokazao sam mu, a? - Da, pokazao si mu.
- Vežbaj engleski. - Dečaku je sutra rodjendan.
- Kupila sam mu bicikl. - Lepo.
U Sirsu, gde cela Amerika kupuje.
Ja neću moći da ga sastavim. Evo instrukcija.
- Ne večeras. - Hoću da ga vidi kad se probudi.
- Kazihiro. - Radim! Nemam vremena.
Zašto američki očevi imaju vremena?
Zašto? Jer ne rade kako treba.
Ne mešaj moju majku u ovo!
Tvoj šef, gospodin Sakamoto.
Ne gospodine, nisam povisio proizvodnju.
Ovaj mesec je pala 31/2 procenta.
Da, veoma mi je žao, gospodine.
Hej, vidi ko se vratio.
Hej, pileći mozgu, kako ide?
- Toni, gde su te stavili? - Ovde.
- Na over pištolje? - Na ovo mesto.
Tebe će da premeste, rekli su mi da ti kažem.
Hant, kladim se da će mi dati tvoj stari posao.
- Nadglednik, a? - Kladim se.
Jeste li čuli, prdonje? Napuštam traku.
- Gospodine... - Heršsajzer. Heršsajzer!
- Ej. - Imamo novo mesto za vas.
A, da. Čuo sam.
Nemamo dovoljno ljudi u higijenskom odeljenju.
Premeštamo vas tamo. Plata će vam biti ista.
Nastavite, molim.
Hej, mejd-in-Japan. Šta da radim s ovim?
Trebalo bi da bude očigledno. Očekujemo da metete.
Hej, dodji ovamo.
On te obori na utakmici, pa ga ti premestiš da čisti?
Ne. Nije lično. On ima više defekata nego bilo ko u fabrici.
Ovo je Kazihirova odluka. I to vrlo dobra.
- O, je li? Defekti, to je to? - Čekaj. Smiri se.
Za sada odlično obavljaš posao. Kao da smo im govno na cipeli.
Ovo je samo za kratko. Izdrži.
Ovog vikenda idem kod Kazihira kući na večeru.
- Večera, zvuči odlično. - Ne, ne. Reći ću mu sve u lice.
- Neću da čistim, dajem otkaz. - Kako možeš da daš otkaz?
Daću otkaz, i prebiću japanskog boga u njemu.
- Čekaj, imaš dvoje dece. - Ovo neću da trpim.
Moraš.
Svi me gledaju. Šta treba da uradim?
Treba da se brineš za svoju porodicu.
To treba da uradiš.
Neka gledaju. Nlje važno šta misle.
Idemo. Hajde, nazad na posao.
Ovo je odlično.
- Kako se zove? - Ćufte.
Niste prepoznali?
Pa, znate, mislio sam:
"Ima ukus kao ćufte, ali previše je dobro da bi bilo ćufte."
Odri se nagela, i govori mi: "Dušo, mogu li da uzmem malo od tebe?"
I šta, da kažem ne? Volim je, moram da joj dam.
Evo ti. Ups!
- Hvala. - Ništa.
- Da li smo spremni za desert? - O, čoveče, ja znam da ja jesam.
Za par minuta. Sada moramo da razgovaramo o poslu.
- Hej, Odri. - Šta?
Kako bi bilo da... znaš... da izadješ?
U stvari, baš me interesuje šta se dešava u fabrici.
Nikome ne smeta ako ostanem, je li tako?
Vidiš.
Gospodine Stivenson... Hant.
Šta misliš, kako stvari napreduju u fabrici?
- Iskreno, Kaz? - Da, molim te.
Ne tako dobro.
Vidiš, sad ste u velikoj ligi.
A ponašate se kao mame iz Jokohame. Bez uvrede.
- Svakako. - Mogu li da budem iskren?
Čuo sam mnogo o tome kako su japanski poslovni ljudi veoma dobri.
Iskreno... Žao mi je, ne shvatam zašto.
Ja to ne vidim, nisam impresioniran. Ni malo.
- Otpušten si. - Šta?
Ne možeš mene da otpustiš!
Vraćaš se u pogon, sa ostalima.
Samo malo. Objasni mi. Zašto?
Ne razumem radnike u Americi. Dolaze kasno, odlaze rano,
kad su bolesni, ostaju kod kuće.
Stavljaju sebe pre kompanije. I ti izgleda misliš tako.
Dobro, ali objasni mi nešto.
Dok je ovo bila američka fabrika, proizvodnja je bila viša za 10%.
10 procenata?
U Japanu, u fabrici iste veličine, proizvodnja je viša za 40%.
Uz mnogo viši kvalitet.
- Nemoguće. Kako raditi tako brzo? - Japanski radnik je lojalan.
Ponosan je kad kompaniji ide dobro.
- Stid ga je kad ide loše. - Kao sada.
U Japanu, kad proizvodnja kasni, radnik ostaje duže u fabrici.
Dobro, prekovremeni. Uobičajena rata je jedi i po put.
Ne rade to za pare. Rade to za kompaniju.
Da, ali to je tamo, ovo je ovde.
Gospodo, ovo je američka fabrika. Neće pristati na to.
Da li ti tako misliš, da neće pristati na to?
Postoji samo jedan čovek koji može da ih nagovori, i upravo ga vidite.
Možeš da promeniš njihovo ponašanje?
- Ako ja ne mogu, niko ne može. - Niko.
Hej, hoćeš li da začepiš?
Sranje.
Dobro. Vi momci imate problem, je li tako?
Ja sam rešenje.
Mogu ovo da rešim da svi budu sretni, kao i do sada.
Hajde, morate da mi date šansu.
U redu. Za sada nećemo ništa da menjamo.
Eto vidiš. Tako je.
Hej, duš...
Hoćeš da stanemo i kupimo sladoled? Hagen-Daz.
Jedi govna i umri.
- Dobila si menstruaciju? - Zaustavi auto.
Kako si mogao to da mi uradiš?
Da mi kažeš da začepim pred svim tim ljudima!
Nosim se sa osetljivom situacijom.
- Reci, šta pokušavaš da uradiš? - Da sačuvam radna mesta.
Jedino za koje sam čula da je ugroženo je tvoje radno mesto.
Odabrali su me za ovaj posao. Ja to nisam tražio. Potreban sam im.
Momcima treba neko da im kaže gde su tačno.
Ne treba im neko ko pokušava sve da reši sam.
Bilo bi lepo, za promenu, imati devojku koja me podržava.
Podržava? Misliš neku ribu koja se slaže sa svim što kažeš?
- Papagaj sa sisama. - Zašto mešaš Heder u ovo?
Nisam mislila na Heder. Ali ti očito jesi.
O, Odri, nemoj.
Odri!
- Jutro! - Otkud ti?
Plivao sam ispod vas svo vreme. Niste me videli, a?
- Ima li još koga dole? - Možda.
Znate, momci, sad kad ste svi na okupu,
razmišljao sam o svemu.
Znate šta nam treba? Nagradni program.
Ne treba nam nagradni program. Trebaju nam brži radnici.
Treba nam riba da ti odgrize djoku.
Koliko ste najviše automobila uspeli da izbacite za mesec u Japanu?
Petnaest hiljada.
Dobro, moji ljudi će da naprave 15000 automobila sledeći mesec.
Ali, kada to urade, daćete im njihove stare plate,
i garantovati stalni posao. Dogovoreno?
- Nisam siguran da... - Šta možete da izgubite?
Dobro. Dogovoreno.
15000 automobila, nijedan manje.
Jedan manje od 15000, i nema povišice, ništa.
Ovaj ritual počinje da mi se dopada.
Znate, teško mi je da ovo kažem,
ali nešto moram da vam kažem.
Američki radnik je zaista drugorazredan, žao mi je.
Japanac sve radi bolje, brže i duže.
Nije vam drago što to čujete, je li?
Ni meni, jer je to glupost.
- Ko je bolji od nas? - Niko!
- Ko? - Niko!
Možete da se kladite u svoje crveno, belo i plavo dupe.
Kad su mi rekli da Amerikanac ne može da dostigne
broj automobila koje su za mesec napravili Japanci...
...trebalo je tuce njih da me zadrži u stolici.
Rekoh: "Ne samo da ćemo da oborimo vaš rekord, nego onda
"očekujem da nam se daju stalni poslovi."
Reč je o još 200 poslova za naše braću i sestre iz sindikata.
I kao što sam vam rekao pre par meseci, za 11 i 50 po satu.
Hej, Hant, koliko automobila da oborimo rekord? Koliko?
Koliko? 15000 za mesec dana.
To je 15000 za mesec.
15000 kažeš? Zavitlavaš, ili šta?
Ne, ne zavitlavam. Hajde, možemo mi to.
Zar ne?
Hoćeš da kažeš da su Japanci bolji od nas?
- Ali 15000, to je mnogo posla. - Šta ako bude malo manje od 15000?
Ne dobijamo ništa.
Kakav je to dogovor?
Izvinite, momci, momak nije idiot. Ne bi to dozvolio.
Hej, naravno da ne.
Ako dodjemo blizu, dobijamo nešto, je li tako?
- Tako je. - Pola povišice za 13000, a?
Za 13000, da.
Zašto nam to odmah nisi rekao?
Jer sam pomislio...
Mislio sam da bi bilo bolje koncentrisati se na 15000,
i dobiti punu povišicu.
Nemojte da mislimo na 13000. Nemojte ni da razgovaramo o tome.
Pretvaraćemo se da sam izmislio tu ludoriju za 13000 automobila.
Tako idemo na celih 15000.
Mislim da mi to možemo. Dajte da to uradimo, i to na naš način.
- Možemo li? - Da!
- Ma, dajte. Možemo li? - Da!
Možemo li? Da, da, da!
Neće biti lako. Moramo da radimo kao Japanci.
Ako zaostanu, ostaju na poslu posle radnog vremena.
Rade do kasno.
Dolaze rano.
- Hej! - Jutro.
Ponekad radnici traže da se pokretna traka ubrza.
Skraćuju pauze za ručak.
Štede na vremenu kako god umeju.
Ako oni to mogu, možemo i mi.
Toni, trebaju ti dve ruke da češeš dupe? Idemo na posao.
- Moramo da razgovaramo. - Ne sada, zaostaćemo.
Dva branika na autu, ne jedan.
- Hant, slušaj. - Šta je?
Uspećemo. Dobićemo povišicu.
Eto ti!
Izračunao sam, 13000 automobila.
Samo treba do kraja meseca da radimo osam sati dnevno, kao i uvek.
13000? To je dobro. Ali ne smeš tako da razmišljaš,
jer onda nećemo da napravimo 15000.
- Toliko ionako nećemo napraviti. - Onda moramo da radimo više.
- Danas je nedelja! - U redu.
Dve nedelje nisam video decu, kako možeš to da mi kažeš?
- Znam, ali... - Napravićemo 13000.
Dobićemo povišicu, i većina nas smo zadovoljni time.
Veruješ li mu?
- Izvinte. - Učinjeno.
- Basteru, šta se dešava? - Kupujem nešto.
- Gospodine Stivenson. - Zdravo.
Želite nešto sa police?
Želi nešto, ali ne uspeva da uzme. Čekaj, evo ti.
Slušajte...
Znam da si pijan i da ti ne ide najbolje, ali što se malo ne razvedriš.
Što joj ti ne poljubiš dupe, kao što ga ljubiš njenom mužu svaki dan?
Mama, mama!
Počistite treći sektor.
Izvini.
Supruga mi je rekla šta se desilo, i zahvalan sam za to.
O, Bože. Slušaj, učini mi uslugu,
nemoj da mu daš otkaz. U zadnje vreme nije baš jako sretan.
Neću mu dati otkaz. Ti si mu dobar prijatelj.
Da. Nisi ga video opruženog preko biskvita od sira.
Ipak si mu prijatelj.
Ja u Japanu imam mnogo prijatelja.
Razgovaramo samo o automobilima ili vežbamo.
Ponekad odemo da gledamo sumo.
Ali to je u Japanu.
- Pa, hvala ti još jednom. - U redu je.
Hej, hoćeš da odemo na pivo?
Evo, šta je to?
- Ne znam. - Dvohica izvela sisu u šetnju!
Imam ja jedan za tebe.
Jednouhi slon.
Samo malo, tu je crkveno udruženje. Velečasni...
Jednouhi slon.
Vrati ga u kavez. Završićemo u zatvoru.
- Dobro se zabavljamo, a? - Da, dobra zabava.
Pa čini mi se da sam dobro sredio stvari u fabrici, a?
Gospodin Saito je ozbiljan glupan.
Molim?
Telefonira u Japan, i govori im da gudbim kontrolu ovde.
- Još jedan neuspeh i gotov sam. - Kako to misliš, još jedan?
Sećaš li se kad si me prvi put video?
Da, u školi urlikanja. Upisali su te, mislim.
Mesto za neuspešne.
- Ja nisam dobar vodja. - Jesi.
Ne, nisam.
Brinuo sam se jer su ljudi radili previše, da im nedostaju porodice.
Brinulo me je to što u poslu ne nalaze zadovoljstvo.
Ti, životinjo.
- Šališ se. - Ne, ne šalim.
Morao sam da napravim šimacušo radnicima.
- Morao si da im kuvaš? - Ne, izvinjenje.
Morao sam da se izvinem jer sam dozvolio da proizvodnja kasni.
Molio sam ih za oproštaj.
Zbog mene su svi bili poniženi.
Jedino merilo vrednosti radnika je rad.
Kompanija je sve. Tim!
To nas je izdiglo od pokorene zemlje do ekonomske sile.
- Kao jedan smo, sa jednim ciljem. - Ide vam odlično, priznajem.
Vratiće se posle. Imamo progarm u ponoć.
Još jedan neuspeh i uništen sam.
Imam problema, rtak.
Misliš da ti imaš problema.
Ja imam probleme od kilometar.
Slušaj, rekao sam momcima da će da dobiju delimičnu povišicu
ako napravimo 13000 automobila ovog meseca.
- To si im rekao? - Znam, znam.
Ne bi trebalo da piješ ako ti je to smešno. Meni je depresivno.
U pravu si. U pravu si!
Jesam? Hej!
- Zezaš me? - Ne. Imaš više problema od mene.
Sad mi je mnogo bolje.
Zaglavilo se, Gug. Zovi tehničare.
- Nije dobro, trebaće dva sata. - U redu, pauza će mi dobro doći.
Hoće li? Imao si pauzu od pet meseci, trebalo bi da si odmoran.
Znaš, počinješ da mi ideš na živce.
Šta hoćeš od nas? Jedemo, spavamo i pišamo ovde.
- Zaustavite traku! - Zaustavi prokletu traku!
- U redu si? - Probao sam da je otkočim.
Nisam hteo da izgubimo vreme.
Skloni se, Hant. Ionako si ti kriv za ovo.
- Krivo vreme, a? - Krivo za tebe.
Šta se desilo? Zašto su stali?
Jedan od radnika je imao nezgodu.
Zašto ostali ne rade?
Nazad na posao.
Nazad na posao!
Čovek je povredjen. Ti bi mogao da budeš sledeći.
Izvinite me.
Ovo je za gospodina Gugelmana. Kako je?
- Dobro je. Idemo da ga vidimo. - Sretan sam.
To je najvažnije, da si ti sretan.
Sretan je jer će nam dati samo pola povišice.
- Pola povišice? - Za 13000 uatomobila.
To nije tako. Dogovor je 15000, ili nema povišice.
Razgovarali smo sa Itom. Saznali smo da nema povišice za13000.
Zovem sve momke, a onda dolazimo po tebe.
O, sranje!
Higijena...
Ulazi, nezahvalna... Ulazi!
Starudija!
- Nema povišice za 13000 auta. - Negde si krenuo?
- Ne. - Da završimo s ovim.
Čuo si šta sam rekao? Za 13000 nema povišice.
U redu. Slušajte, momci... Ovako...
- Evo šta se desilo. - Znamo šta se desilo.
Dogovorili su se s tobom, a onda prekršili dogovor.
Kurvini sinovi!
Dogovor je bio takav, zar ne?
Da, jeste! Kurvini sinovi.
Sastanak sindikata, sutra. Ali prvo, idemo do onog...
- Kako se zove? - Kazihiro.
...do Kazihira na pauzi za ručak. - I ti ideš, da mu kažeš da je lažov.
U redu, ali napraviću nešto bolje, Doći ću tamo pre vas.
Srediću to pre nego što dodjete.
To nas odvaja od Japanaca.
- Imamo tebe da se brineš za nas. - Hej, momci, ja samo radim...
- Idemo na par piva. - Ja častim.
- Hej, žao mi je... - Ne, ja sam kriv.
Mogu li da razgovaram s tobom? Imam mli...
Dodji na pivo. Razgovaraćemo tamo.
Ne, idi ti, ja...
Hajde, hajde.
Moram da ostanem. Razgovaraćemo kasnije.
Da?
Vidimo se.
Nemoj da hraniš Anabel.
Nema više MTV-ja. Nema više Twisted Sister.
Čitaj knjigu!
Hoćeš još malo Džimi Din svinjske kobasice?
Ne! Ni Džimi Dina, ni Havajskog panča.
Ni smrznutih grickalica Zeleni div.
Ko, dodjavola, to?
Da?
Možemo li da udjemo?
Da. Molim vas... udjite.
Sedite. Molim vas, sedite...
- Mogu li da vas ponudim nečim? - Ne.
G.I. Džo!
To je susedovo dete.
Ovde je sve u redu?
Da. Sjajno, odlično!
Pa, želim vam ugodno putovanje kući.
Sutra ujutru ću da posetim fabriku.
- Sutra nije baš najbolji dan. - Zašto?
Fabrika je zaključana i ne možemo da nadjemo ključ.
Sranje! Radnici imju veliki sindikalni sastanak sutra uveče.
Da li je to istina?
- Da. - To me ne čini sretnim.
Razočarao si me.
Dodji, nećače. Umoran sam.
Ujače... Možeš da spavaš kod mene.
- Tvoja žena je sa tobom? - Da.
Hotel Ramada.
- Moramo da razgovaramo. - Ti to meni kažeš, brate.
Moji ljudi očekuju povišicu, moram to da im sredim.
- Nije trebalo da lažeš. - Mislio sam da ćemo uspeti.
A mislio sam, ako ne uspemo, bićeš čovek, pa ćeš im dati nešto.
Kratki smo za hiljadu ušljivih automobila.
Ne. Reci im da ne organizuju sindikat, inače će Sakamoto biti nezadovoljan.
Dobra ideja. Trebalo je da se setim toga.
Otići ću, i reći im:
"Ne treba nam sindikat, jer će to da naljuti gospodina Sakamota."
Rekao si da možeš da ih kontrolišeš. Doveo si me u nezgodnu situaciju.
Izvukao sam ti dupe iz sosa ko zna koliko puta.
Šta misliš zašto su izdržali ovoliko? Zbog tvog šarma?
Zbog mene. Ja sam te podržavao, Predajem ti 14000 automobila,
a ja ću da ispadnem govno. Daj mojim ljudima povišicu!
Ako to uradim, gospodin Sakamoto će da rodi bebu.
Radni uslovi moraju da ostanu kao do sada. Reci im to.
- Ko je sad lud? - Ne mi. Znamo šta radimo.
Sad vidim zašto su mi dali trake srama.
- Mislio sam kao Amerikanac. - Nemoj sebi da laskaš, šefe.
Istina je. Ovde svi misle da su posebni.
Niko ne radi za tim. Samo misle na personalizovane registarske tablice.
Ti ne bi izdržao ni dva dana u programu za obuku direktora.
Niko od nas ne bi bio toliko glup da ostane dva dana.
Jer ste sebični, i to vas čini slabima.
Ja slab? Ti nemaš hrabrosti da se suprotstaviš svom šefu.
Prava si sekica, jel' znaš?
Ja nisma sekica!
Napolje! Otpušten si!
- Više ne radiš ovde! - Otpušten sam? Sjajno.
Odgovara mi. Mislite da ste pametni. Ne znate da upravljate fabrikom.
Upravljamo na naš način! Onako kako znamo! To je pravi način!
O, je li? Ako ste tako dobri, kako to da ste izgubili rat?
- Hajde. - Hej, prestani, Hant.
- Lud je. - Smiri se.
- Rešićemo to na sastanku. - Ne treba mi sastanak.
Ja sam završio.
- Nekom drugom treba sastanak? - Ne!
Dobro, idemo.
Dobro došli na četvorojulski piknik u Hedlivilu.
Mnogo zabave za sve, i ne zaboravite večerašnji vatromet.
Svaka ti čast, Hant. Rekao si da ćeš da ih središ u četvrtoj četvrtini, i jesi.
Slagali su te, ali nisi im dao da se izvuku. Odlično.
Svaka čast, Hant.
Dobro veče. Malo pažnje, molim.
Da li je ovde Hant Stivenson? Hant Stivenson?
Dodji ovde gore, sine.
Čovek koji je spasao Hedlivil.
Ne vraćamo se na posao dok ne dobijemo povišicu!
Imam vesti za vas.
Upravo sam dobio zvaničnu obavest od Asan Motorsa.
Fabrika je zatvorena.
Šta?
- Privremeno zatvaranje? - Ne, nego povlačenje.
Zauvek, adios, sajonara okruglooki.
Rekli su da sa radnicima, a naročito sa njihovim predstavnicima,
nije bilo lako raditi.
Zatvaraju fabriku i vraćaju se u Japan.
Čovek koji je spasao Hedlivil.
Ti si čovek koji je ubio Hedlivil, i ja ću da ubijem tebe!
Samo malo. Zašto optužuješ Hanta?
Trudio se kao lud, dogovorili su se s njim i prevarili ga.
Da ti kažem nešto. Mi smo uz tebe, Hant. 100%.
Ako verujete u to, svi ostanite s njim, i umrite od gladi.
Jebi se!
Tišina!
Vaš prijatelj Hant hoće da kaže nešto.
Hajde, Hant.
Prvo, mislim da bi trebalo da znate nešto.
Vidite...
Ne znam, da smo napravili petanest... Znate...
Da smo napravili 13000 automobila, bili bi blizu 15000, je li tako?
- Ako bi... - Hant.
- Šta pokušavaš da nam kažeš? - Da!
- Lagao sam. - Moj Bože.
Da, nije bilo...
Nije bilo dogovora za 13000 automobila.
Napustili smo posao radi laži?
Nisam ni sanjao da bi moglo da dodje do ovoga, kunem se.
- Trebalo je da nam kažeš istinu. - Istinu?
Nećete da čujete isitnu.
Hoćete da čujete da su Amerikanci bolji od drugih.
Oni su bolji od nas, i to nije sreća.
To vam je istina.
Svakako, dobri stari američki uradi-ili-umri duh.
Da, živ je. Ali u njima. Kažem vam, bolje nam je da ga pronadjemo.
Bolje nam je da ga pronadjemo, i to brzo.
Umesto toga, tumaramo naokolo i govorimo sebi kako smo sjajni.
Da sam pravi vodja, rekao bih vam to još davno.
A ja sam vam pričao košarkaške priče.
Postavio sam sebe na čelo grada, i zaista mi je žao.
Kunem se, zaista mi je žao.
Žena Ito-sana se poradja. Hteo bi da ode.
Hoćeš da ideš?
Ne, gospodine. Hoću da ostanem i da radim.
Ovo je luda kuća.
Luda kuća?
To je sve, narode!
- Mi smo ludi! - Zašto govoriš američki?
Jer imam američki ideju.
Previše radimo.
Ovo nije naš život. Ovo je fabrika.
Naši prijatelji i naše porodice bi trebalo da budu naš život.
Ubijamo sami sebe. Mi smo sekice.
Mnoge od vas muče iste stvari kao i mene, a?
Recite mu.
Recite mu da ima stvari koje možemo da naučimo od Amerikanaca.
Treba ti pomoć?
Svratila sam do tvoje kuće. Kako to da si još uvek ovde?
Nisam mogao kući. Neko mi je napunio auto balegom.
- Ko bi to uradio? - Ne znam.
Mislim da nije bio konj.
Hante, ja...
Došla sam da ti kažem da si večeras bio sjajan.
Treba mnogo hrabrosti da se kaže ono što si rekao, i...
...Bila sam ponosna na tebe.
Misliš li da bih mogao da dobijem jedan zagrljaj.
O, Bože.
Na ovom mostu sam te poljubio prvi put.
Da.
Bože!
To je Kazihiro. Šta radi ovde?
Hej!
Izgledaš odlično.
- Učlanio si se u teretanu? - Došao sam ovde da budem sam.
U Japan, nikad nisi sam. Obučeš pantalone, neko je već unutra.
Ovde skoro da je tako.
Da, baš mi ovo treba.
Gotov sam. Uništio sam karijeru.
Gotov si?
U ovom gradu ima 1200 uništenih porodica... Ti, tikvane.
Izneverio sam sebe, izneverio sam svoje ljude.
Uništio sam tvoj grad.
Ne mogu više to da izdržim.
Drago mi je da smo popričali.
Bože!
Hej, poludeo si?
Ako hićeš da se udaviš, skini bar sat.
Ne davim se, samo sam odlepio.
Momci, u redu ste?
Da, u redu smo.
Kazmanija je hteo da otpliva nazad u Japan.
Dobro. Čekaću ovde.
- U redu si? - Da.
Hajde.
Ti si manijak.
- Sinoć sam šefu rekao šta mislim. - O, je li?
Da li je bio budan?
Šališ se? Dobro sam ga pritesnio.
Napao sam ga kao gorila.
- Odakle ti takvi izrazi? - Sa televizije.
Popravljaš se, Kazmonaute. Trebalo ti je dosta vremena.
Da, pošteno smo zajebali.
Ah, dodjavola...
Znaš...
...kad pomisliš na sve što smo uradili krivo, a toga je bilo mnogo,
ipak smo bili blizu toga da uspemo. Ovako blizu.
Pa, slušaj. Pravio sam velike greške.
Jesam li to samo ja, ili i ti mrziš kad su ti gaće mokre?
- Meni se to, u stvari, dopada. - Zaista?
Kakva šteta.
- Ovo je moglo da bude veliko. - To me ubija.
Da, i ja se isto osećam.
Voleo bih da dobijem još jednu šansu. Znam da bi bili bolji.
Gubite se.
- Gde ti ideš? - 8 je sati. Idem na posao.
Hej, hej. Kakav posao?
Otišli smo s posla, fabrika je zatvorena. Šta radiš s njim?
Kaz? Ide na posao sa mnom.
- Zar ti nije dovoljno problema? - Gde ti je ujak?
U kafeu Hotela Ramada. Jede palačinke.
Reci mu da smo sa ovim ljudima imali dogovor.
Do sutra u 7 i 30, imaćemo 15000 automobila.
Ako je čovek od reči,
održaće obećanje, i ovim ljudima dati povišice.
Svakako. Kazaću mu da si ti tako rekao.
Odmah!
Moja žena je rodila devojčicu!
Čestitam.
Još uvek nam nedostaje 1000 auta, Kaz i ja idemo da ih napravimo.
- 1000 auta. Vas dvojica. - Preskočićemo ručak.
Ovo nije tako loše.
Ovi na kraju trake su skoro gotovi.
- Šta rade? - Prave auto.
Hej, Hant.
Cela ova stvar je uvreda za moju inteligenciju.
- Je li to moguće? - Ozbiljan sam. Dobro, ha, ha.
Misli da ćemo, kad ga vidimo kako radi, potrčati da mu pomognemo.
Dobro. Evo ga jedan.
- Koliko nam je trebalo, 15 minuta? - Četiri sata.
Zašto? Samo mi objasnite zašto to radi?
Hoće da izgleda dobro pred Japancima. Pokriva svoje dupe.
- Ne verujem u to. - Reci mi drugi razlog.
Možda pokušava da spasi ovaj grad.
Hej, Hant.
Tu smo.
Da!
Ne, ne, ne. Ne svuda. Ovde, ovde, ovde i ovde. Jasno?
Dobro bi nam došao još jedan čovek na brisačima.
Hant, Sakamoto-san je ovde. Kako ide?
- Ito kaže da kasnimo. - Tesno je.
Ide tako brzo, da nije lako izbrojati tačno. Ali izgleda da smo kratki.
Dobro. U 7 i 30 će da počne da broji aute.
- Dok on broji aute... - Mi i dalje radimo. Dobra ideja.
Na onim poslednjim ćemo možda morati da hvatamo kratice. U redu?
Na sitnim stvarima, kao što su... motori.
Možda se neću truditi da brojim.
Ako dobro razumem, dovodiš u pitanje moju čast.
Nisam je dovodio u pitanje, računao sam na nju.
Pažnja, prolazi ljudski vuljuškar!
Skidaj ga sa platforme.
Ne, samo jedan šaraf, ne četiri.
Nemoj da računaš ovaj.
Pet, nemoj da ih šarafiš, samo ih postavi. To ćemo sutra.
14994.
To je sve.
To nije dovoljno.
Samo malo.
Unutra još uvek ima automobila.
Zašto ih niste izvezli?
Dobro pitanje. Idemo da vidimo.
Dolazi!
Hej! Gde ste do sada?
Čekamo ovde već par sati...
...i čekamo na vas kauboje.
Tako!
Eto, više nego dovoljno.
Ja častim pićem.
Staklo.
Au! Moja glava!
Napraviću spisak svega što nije u redu na autima.
Hej, samo malo. Odlazite?
- Da. - Samo tako?
Napravili ste šest automobila manje.
O, u redu. Šest automobila manje. Dobro.
Kažem vam, pravite veliku grešku.
Zašto to kažete?
Zašto to kažem?
- Da vam ispričam o Picburgu. - Oh, Bože!
Gubimo 16 poena na početku četvrte četvrtine.
Ljudi su ustali i otišli.
Propustili su najveći preokret u istoriji tog takmičenja.
- Shvatate li me? - Uopšte.
Ako odete, propustićete veliki preokret.
Ovde smo spremni na velike stvari, Džek.
Ovo nikada neće biti kao japanska fabrika, Džek.
O, je li?
U pravu ste. I znate šta još? Pa šta?
Niste uspeli.
Zaista?
Znate šta? Imam jedan od prvih automobila napravljenih ovde.
Prvi auto. Mislim da mi više ne treba.
U stavri, evo, zašto ne uzmete ključeve?
Radije bih da imam jedan od ovih.
Radije bih jedan od ovih koje smo napravili zajedno, svojim rukama.
Tvoji momci i moji, zajedno.
Znaš zašto? Zato jer predstavljaju nešto.
Ovi auti predstavljaju nešto važno.
Ponosim se njima. Uzeću jedan.
Gospodo... Idem kući u mom novom autu.
Mislim da je držao odlično.
Ujače, ovde je spisak svega što nije u redu sa ovim autima.
Poduža lista!
Dobar tim.
Dobri ljudi.
Popravićeš ove aute pre nego napuste fabriku.
Hoću. Hoću?
Dopadaš mi se. Nasmejavaš me.
Ja ne vidim ništa neispravno kod ovih auta.
Poludeli ste?
Čestitam!
Petnaest hiljada auta.
Nećače.
Sretno na novom poslu.